Liniște!
Trebuie să vedem dacă întrebarea are și dovezi fizice, dle Whicher.
Liniște!
Am spus să vă așezați, dle Whicher!
Nu există niciun motiv pentru proces. Sunteți liberă.
Dle Whicher? Aveți ceva de spus?
E un triumf al justiției, nu credeți?
Lumina adevărului a învins zvonurile și prejudecățile!
Inspectore!
Întoarce-te la Londra!
Toată lumea la bord!
Voi aduce altă găleată.
Îmi pare rău, doamnă. S-au trezit copiii?
Copiii? Am doar un copil cu mine.
- Stăpânul Savill nu e cu dvs? - Sigur că nu!
Credeam că l-ați auzit plângând și l-ați luat cu dvs.
Nu pot ridica un copil în condiția mea!
- Când ai observat că lipsește? - La scurt timp după zorii zilei.
De ce nu mi-ai spus?
- Samuel! Samuel! - Ce este?
- Savill lipsește! - Lipsește?
Elizabeth spune că nu e în pătuț de 2 ore, a crezut că e cu noi!
Probabil unul din copii l-au luat în camera lor.
O să mă îmbrac.
Mary Ann! Elizabeth! L-ați văzut pe Savill?
Constance, Savill e cu tine?
- Nu, tată. - O fi cu William?
Nu, dle, nu e cu William.
- Nu l-ai văzut deloc? - Nu de aseară, tată.
- Nu e cu ei. - Atunci unde poate fi?
Pentru numele lui Dumnezeu, Samuel, găsește-l!
Emily? Sarah? Emily!
- Savill! - Savill!
Savill!
- Savill! - Savill?
Savill!
Dle Kent! Fereastra este deschisă.
Ați verificat-o aseară, nu-i așa, dle?
În toată casa.
- Atunci, cineva a intrat. - Cineva mi-a luat copilul!
James. Stăpânul Savill a fost răpit!
- Răpit, dle? - Stăpânul Savill a fost răpit!
Scotocește împrejurimile.
Savill!
- Ceva? - Nimic.
Pariez că dacă nu-l găsim viu, îl vom găsi mort.
- Savill! - Savill?
Savill!
Benger!
Sânge?
E ceva aici.
Dumnezeule.
Inspector Whicher!
Whicher.
Casa unui englez nu e doar castelul său. E un loc sacru!
Așa este! Așa este!
E la mijloc securitatea fiecărei case!
Până ce această crimă josnică nu este rezolvată,
nu există bărbat, femeie sau copil să doarmă liniștiți!
Fac apel la Secretarul de Stat să folosească toate mijloacele aflate la dispoziția sa,
să se asigure că vinovatul va fi adus rapid în fața justiției!
Așa este!
Polițiștii acestui sat nu sunt mai decât niște idioți
iar Jandarmeria din Wiltshire e și mai rea.
- Cum așa, dle? - Sunt aroganți, obstructivi, neștiințifici
și nu ajung nicăieri.
Secretarul de Stat cerut să fie trimis un polițist inteligent din Wiltshire,
cât mai curând. Rezultatele tale sunt impecabile.
Nu există un detectiv mai bun.
- Mulțumesc că aveți încredere, dle. - Trebuie să fii conștient de miză.
Reputația ta de detectiv, depinde de acest caz.
Nu vă voi dezamăgi, dle.
- Mult noroc, Whicher. - Vă mulțumesc.
Trebuie să căutăm în Wellington pe drumul spre Waterloo, dle.
Trebuie să mă întâlnesc cu cineva trimis din Wiltshire, Dolly, atâta tot.
Mă aștept să te întorci triumfător, peste câteva zile.
O să te așteptăm cu coniac la Leul Roșu!
Mulțumesc, Dolly.
Până când această crimă josnică nu va fi rezolvată,
nu există bărbat, femeie sau copil, să doarmă liniștiți!
Dar ar trebui să fii conștient care este miza.
Dle superintendent Foley?
Whicher.
Așteptsm pe cineva în uniformă.
Bine ați venit în Wiltshire.
Vă mulțumesc.
Desigur, nu este Londra, este un sat englezesc.
O lume aparte. Ar fi înțelept să vă bazați pe cunoștințele locale.
Aceste cunoștințe, o indică pe Elizabeth Gough, doica, ca fiind criminals.
Tocmai de aceea am și reținut-o.
De ce audierea este cu ușile închise?
Inspector Whicher! Ia te uită!
Patul meu era în mijloc, iar
pătuțul lui Savill, era puțin mai la stânga.
Nu putea să treacă singur.
N-am auzit nimic. Am dormit profund.
Când m-am trezit și am văzut pătuțul gol,
nu m-am gândit la nimic.
Dar copilul era în grija dvs, dnă Gough.
Știu, dle. Dar chiar am crezut că a fost luat în camera părinților.
Nu l-am ucis pe băiețel!
Cum aș fi putut?
Cum ar putea cineva?
Plânge, dar plânge pentru copil, sau pentru ea?
Este evident că probele rămân neconcludente.
Prin urmare, nu sunt motive pentru a rămâne în custodie, dnă Gough.
Sunteți liberă să plecați.
- Să înțeleg că inspectorul Whicher a sosit. - Într-adevăr, dle.
Dle Whicher, această investigație va fi lăsată pe mâinile dvs.
Reputația dvs. vă precede.
Avem încredere că veți aduce vinovatul în fața justiției,
și pentru binele tuturor, cu cea mai mare repeziciune.
Este și intenția mea, dle.
Domnilor, inspectorul Whicher, de la Poliția Metropolitană.
Mai întâi, doresc să anunț că a fost oferită o recompensă de 200 lire,
pentru informații care conduc la prinderea criminalului lui Savill Kent.
Jumătate din sumă este oferită de guvern,
iar cealaltă jumătate de însuși dl Samuel Kent.
Unii ar spune că e doar o strategie a dlui Kent,
de a-i neutraliza pe cei care îl suspectează în acest caz.
Aș dori să nu răspund acestor întrebări, dle Redman.
Și de acum înainte, investigația va fi condusă de mine, nu de dvs.
- Du-mă acasă, dle superintendent. - Inspectore...
Hai, Jack. De ce ești aici?
Cine răspunde de investigație?
Tu răspunzi? Haide, Jack!
Inspectore Whicher. Bine ați venit.
Permiteți-mi să-mi exprim regretul, pentru pierderea copilului dvs.
Mulțumesc.
Și cu cel mai mare respect față de superintendent,
vă pot spune că sunt ușurat de sosirea dvs.
Am tot presat Londra, să trimită un detectiv.
Acest lucru îngrozitor, trebuie dus la capăt!
Vedeți și singur suferința soției mele.
Și ceilalți copii ai mei suferă.
- La fel ca și dvs. - Suferința mea nu este relevantă.
Scuzați-mă că deranjez.
Vroiam să întreb, dacă doriți să-mi reiau sarcinile obișnuite.
- Poți, Elizabeth. - Mulțumesc, dnă.
Niciunul din noi, nu se îndoiește de nevinovăția dnei Gough.
De ce, dle?
Nu pot să cred că cineva de aici, din familie sau dintre servitori,
poate fi capabil de așa ceva.
Și dvs, dnă Kent?
Soțul meu se pricepe mai bine la astfel de lucruri
Gough este eliberată, dle Kent, dar nu exonerată.
Ei bine, aceste hotărâri sunt acum în mâinile dlui Wicher.
Voi face tot ce pot, dle.
Se spune că inspectorul va trata problema cu ușurință.
E casa dvs. Nu e un loc în care oricine, fie el și detectiv...
- Să se plimbe pe aici... - Din contră.
Dl Whicher trebuie să intre și să iasă fără obstacole, până se afla adevărul.
Mulțumesc, dle.
Trebuie să văd planurile.
Planurile?
Ați introdus detaliile referitoare la planurile casei, în ancheta dvs?
Dl Kent nu a dorit asta.
- Trebuie să-l crezi pe cuvânt. - Scuzați-mă?
Indiferent de ce spune, noi trebuie să continuăm cu multă sensibilitate.
O să-l cred pe cuvânt, dle superintendent.
Aduceți-mi planurile.
S-a încercat o sugerare brută că intrarea a fost forțată din exterior.
Totuși, fereastra a fost găsită deschisă.
Și obloanele?
Parțial închise și blocate din interior.
Deci, nu s-ar fi putut intra din exterior?
Și chiar dacă intrusul ar fi intrat pe fereastră,
ar fi găsit ușa de la salon încuiată.
- Toate ușile și ferestrele au fost închise? - Dl Kent este meticulos cu securitatea.
- De ce? - S-a întâmplat ceva.
A fost încălcată proprietatea.
S-au furat fructe din livadă, și peștii din iaz.
- Nu e o persoană agreabilă? - Este un om prosper.
Și în aceste locuri, invidia poate deveni răutate adâncă,
care poate corupe ușor adevărul.
Și adevărul este că, dl Kent, este un om integru și bogat.
Cele două fiice ale dlui Kent, din prima căsătorie, au dormit la etaj.
Mary a dormit în camera alăturată de camera părinților.
Eveline, cea mică, a dormit lângă camera dnei Gough...
și băiatul, Savill, aici.
Am lăsat pătuțul la fel ca în noaptea crimei.
Destul de departe de patul dnei Gough, ca cineva să fi intrat și să-l fi luat...
- Fără s-o trezească? - Cred că e foarte improbabil.
Încă mai cred că dna Gough l-a ucis și l-a ascuns în latrină.
- De ce l-ar fi ucis pe băiat? - Motivele nu mă interesează, Whicher.
Ei bine, pe mine da.
Eu cred că Savill s-a trezit și a văzut un bărbat în patul dnei Gough.
A început să plângă,
așa că i-a pus pătura pe gură dar el nu s-a oprit,
și l-a sufocat.
Dar nu cred zvonurile care spun că bărbatul din pat era dl Kent.
Nu voi participa la implicarea lui, în uciderea propriului copil.
Nici eu, dle superintendent. Nu fără un motiv bun.
Dar un detectiv, trebuie să caute întotdeauna înțelesul acțiunilor,
la fel cum trebuie să le citească gândurile de pe fețe.
Acestea sunt scările din spate care duc spre bucătărie.
De ce crezi că ucigașul ar fi folosit acest drum?
E cel mai scurt și secret drum, spre ușa din spate.
Ar fi fost simplu pentru Gough s-o folosească pentru amant...
și să ducă copilul la latrină, fără să fie auzită.
Am găsit o cantitate mică de sânge coagulat, pe podea,
și o bucățică de ziar cu sânge, la marginea closetului.
- Care ziar? - Morning Star.
- Ce ziar cumpără dl Kent? - Ziarul Times.
Alte dovezi suplimentare ale unui intrus.
Există vreun sfârșit mai morbid pentru un copil?
Acum înțelegeți grozăvia, dle Whicher?
Înțelegeți cât de grotești sunt acuzațiile aduse dlui Kent?
Orice întuneric ar sălășlui în această casă, trebuie să-l reducem.
Dre Stapleton. Inspectorul Whicher vrea să te întrebe despre post-mortem.
Whicher, slavă Domnului că ești aici.
Un om bun este crucificat. Trebuie să pui capăt acestui lucru.
N-ai găsit nicio dovadă împotriva dlui Kent?
Niciuna până acum.
E imposibil să-l fi ucis pe copil. Era afectuos cu el.
- Spune-mi ce ai găsit. - O să simplific.
Au existat răni la gât și pe piept,
și buzele au avut niște vânătăi negricioase.
Ceea ce susține convingerea mea, că a fost apăsat pe gură
să-i înăbușe strigătele atunci când a văzut-o pe Gough cu un străin.
Dar dacă băiatul a fost deja sufocat, de ce să-l mai înjunghie?
Să mascheze adevărata cauză a morții, și să pară că a fost ucis în dormitor.
Ceea ce, cu respect pentru superintendentul Foley, sunt prostii.
Cred că băiatul dormea în pătuț.
A fost ridicat ușor și cu grijă, când încă dormea.
Odată ajuns în closet, a fost înjunghiat.
Întâi în piept, dar când asta a dat greș, i s-a tăiat gâtul.
Și cum explici buzele negricioase?
Copilul a fost ținut cu capul în jos, în golul closetului.
Sângele i s-a scurs în buze.
Dar dacă, cauza morții a fost înjunghierea și nu sufocarea,
inima lui ar mai fi funcționat.
- Ar fi fost sânge peste tot. - Într-adevăr.
În mod clar, sângele a fost șters cu păturica.
Și cu îmbrăcămintea pe care superintendentul Foley a găsit-o.
Ce îmbrăcăminte?
Am examinat haznaua de sub latrina, cu un cârlig.
Era acolo.
Ce este?
E o camașă de noapte a unei femei, care se poartă între piept și corset.
Trebuie să o iau.
Vă mulțumesc pentru ajutor.
Către Sir Richard Mayne, comisar la Scotland Yard.
Dle, vă raportez conform instrucțiunilor.
Magistrații mi-au dat toată autoritatea necesară, la fel ca dl Kent,
să investighez în interiorul casei și familiei dumnealui.
În ciuda manierelor inutile ale superintendentului Foley,
înclin să fiu de acord cu el într-o singură privință.
Acela că un locatar al casei este responsabil pentru crimă.
Totuși, după cum vă așteptați, voi continua să am mintea deschisă.
- Ce faceți? - Dle superintendent. 'Neața.
Nu puteți pune îmbrăcămintea intimă pe afișier.
De ce nu?
Ce credeți că va spune presa când va afla?
O afacere bună, sper.
Aș vrea s-o vadă cât mai mulți să pot identifica proprietarul.
Îmi pare rău, inspectore, dar te joci cu focul.
Vreau să tipăriți și să distribuiți fluturași în fiecare casă,
exact așa cum este scris.
Deja ne înecăm în informații!
Eu nu mă înec.
Ați găsit corpul?
William Nutt.
Cu care cred eu că era dra Gough atunci când copilul s-a trezit.
Vreau să mă întâlnesc cu el.
Nutt, inspectorul dorește să vorbească cu tine.
Orice ar spune, nu e adevărat.
Cine să spună ce?
Kent! De parcă aș merge așa departe.
- Despre ce vorbești? - Despre nepotul meu.
A luat câteva mere din livada lui. Kent l-a pus sub acuzare.
- Chiar așa! - I-au dat o lună de muncă silnică.
Unui copil de 12 ani!
Dar să spună că aș comite o crimă pentru răzbunare...
- A sugerat el asta? - Pot să jur că așa a spus.
E o minciună. Am încercat să ajut la găsirea lui.
De ce?
Pentru că... așa se cuvine.
A cui a fost ideea să se uite în latrină?
- A mea, dar... - Ce te-a făcut să te uiți acolo?
Polițiștii au spus să verificăm fiecare dependință!
Dar ai spus ceva, chiar înainte să fie găsit copilul.
Spune-i inspectorului ce ai spus.
Eu...
am spus...
că vom găsi un copil mort dacă nu-l găsim viu.
De ce ai crezut că este mort?
Nu răspunde, William!
O să ne facă probleme și nu mi-e frică să-i spun în față!
- Cine sunteți dvs, doamnă? - Hester Holley.
Eu îi spăl lenjeria dlui Kent.
Dar nu mai ating nimic, până nu-și retrag minciunile.
Ce minciuni, dnă Holley?
Că aș fi pierdut o cămașă de noapte imediat după crimă.
Nu este adevărat.
Ce importanță are această cămașă de noapte?
Nu știu, dar există un motiv, sau dl Kent m-ar învinui
dacă el n-ar face atâta tărăboi!
Dle superintendent?
Femeia asta e o mincinoasă.
- Dar îi lipsește cămașa de noapte? - Da.
Care sugerează că a fost purtată de criminal
și aruncată pentru că era pătată de sânge?
Teoretic, probabil.
- Cui aparținea? - Uneia din fiice. Constance, cred.
- Ați chestionat-o în legătură cu asta? - Nu credeam că e necesar.
Abia este o copilă.
Cred că e timpul să mă întorc în casă.
Singur, de data asta. Mulțumesc, dle superintendent.
Dl Kent a plecat la Trowbridge, să vadă inscripția de pe mormântul lui Savill.
Pe dra Gough vreau s-o văd.
Dra Gough.
Dl Foley a observat că n-ați plâns când ați văzut cadavrul lui Savill.
Sunt doica lui, nu mama.
I-ați spus dlui Foley...
"E un pârâcios. Merge la maică-sa și îi spune tot. "
Nu toți copiii fac asta?
Era ceva mai special ce nu vroiați să-i spună?
Știu ce vreți să spuneți.
Că ceva de nedescris se întâmplă între mine și dl Kent.
- Și că Savill ne-a văzut. - V-a văzut?
Nu!
Cât de bine îl cunoașteți pe William Nutt?
Asta-i celălalt lucru.
E grotesc ce s-a spus. Nu l-am cunoscut niciodată!
Locuiește în apropiere.
Stăm departe de acest sat și de această casă!
Deci un străin a intrat și a luat copilul, în timp ce dormeați?
Așa trebuie să se fi întâmplat!
Pe acest copil, care se pare că nu simți nimic pentru el?
Trebuia să-l iubesc mai mult dar nu mi-am permis.
De ce?
- Din cauza sentimentelor față de tatăl său? - Nu!
- Atunci, de ce? - Pentru că...
Pentru că... ce?
În fosta casa unde am lucrat, era un copil mic,
pe care am început să-l iubesc de parcă era al meu.
A murit.
Mi-a sfâșiat inima.
Eu...
am jurat că nu mă mai voi apropia niciodată de un copil.
Nu mă aștept să înțelegeți.
De ce nu i-ai spus și dlui Foley?
Să admit că mi-am împietrit inima împotriva copilului,
l-ar fi convins și mai mult de vinovăția mea.
E de ajuns.
Unde este dra Constance?
- În camera ei. Vă conduc. - E în regulă.
- Ultimul etaj, nu-i așa? - Da.
Mulțumesc.
Cu ce drept intri să cercetezi camera mea?
Cu dreptul care mi l-a acordat tatăl dvs, dră Kent.
Poți căuta.
Nu vei găsi niciun indiciu, te asigur.
Dră Kent!
Aș dori să vorbesc cu dvs, vă rog.
Este o listă cu lenjeria dvs?
M-am întors recent de la școală. Fac una de fiecare dată.
Sunt trei cămăși de noapte aici. Unde sunt?
- Două sunt acolo. - Pot să le văd?
Și a treia?
A fost rătăcită de spălătoreasă la câteva zile după moartea lui Savill.
- Era identică cu acestea? - Da.
- Atunci, ale cui sunt astea? - Ale surorii mele.
Din moment ce dna Holley refuză să ia lenjeria, am împrumutat una.
De ce refuză să ia lenjeria familiei?
- E supărată că am dat vina pe ea. - Cine a învinuit-o?
Tatăl meu.
- Tu nu? - De ce aș face-o?
Pentru că dispariția cămășii, te-ar pune sub semnul întrebării.
Este o acuzație îngrozitoare.
- L-am iubit pe Savill... - Nu este o acuzație.
Mă bucur să aud asta.
E un truc al detectivilor, presupun. Să-mi vedeți reacția.
Ei bine, ați văzut-o. Sunteți fericit?
- Trebuie să iau astea două. - Constance, nu cumva... sunt aici.
- William? - Da.
- Inspector Whicher. - Știu.
- E foarte bun. - Esocidae lucius.
Știuca nordică.
Terifiant.
Mulțumesc.
Aș vrea să mai vorbesc cu dvs.
Cu amândoi.
Planurile casei? Ce n-aș da pentru o copie a lor, inspectore.
Coniac?
Ar fi o tentativă de mită, nu-i așa?
Jack! Cum merge ancheta?
Când am mai răspuns eu la întrebarea asta?
- Binișor, atunci? - O iau în camera mea, dle proprietar.
- Domnule. - Prințul detectivilor?
De ce crezi că ucigașul ar fi folosit acest drum?
Este cel mai scurt și mai secret drum până la ușa din spate.
Nu cred pe cineva capabil de asta, fie el din familie sau servitori.
Deci un străin a intrat și a luat copilul în timp ce dormeați?
Asta trebuie să se fi întâmplat!
Am găsit o bucată de ziar cu sânge, lângă latrină.
- Ce ziar? - Morning Star.
- Ce ziar cumpără dl Kent? - Ziarul Times.
Să înțeleg că ai nevoie de informații, inspectore?
Un detectiv nu are niciodată suficiente informații.
Am auzit că ai găsit niște indicii noi.
- Poate. - Serios?
Ce te aduce înapoi aici?
Am o problemă urgentă referitoare la familia Kent.
Sunt medicul familiei, Trebuie să păstrez confidențialitatea.
Dacă ar fi fost altă modalitate de-a obține informațiile, aș fi făcut-o.
Ce informații?
Constance Kent. Ce fel de persoană este?
- Un personaj foarte interesant. - Cum adică?
- Ați citit această carte? - Am auzit de ea...
Darwin spune că dacă vrem să ne înțelegem pe noi înșine,
trebuie să știm mai întâi din ce am evoluat.
Și când evoluăm, treptat, peste generații,
o mare parte din identitatea noastră, este moștenită.
Ce legătură are cu Constance?
Mama sa, prima soție a lui Kent, Mary Ann Kent era cam instabilă.
Ca om de știință și fizician,
pot spune că nebunia la femei, se moștenește de la mamă.
- Nu mai spuneți? - Fără îndoială.
Sugerați că și Constance este instabilă?
- Kent nu v-a spus nimic? - Nu.
Ei bine, este un subiect pe care îl găsește extrem de dureros.
Și nu și-a imaginat niciodată că va duce la asta.
La ce?
Ei bine, e evident că o suspectați pe Constance de crimă.
Din experiența mea, știu că uciderea unui copil de alt copil,
este atât de rară, încât este aproape necunoscută,
cu excepția cazului în care, înfăptuitorul nu e în toate mințile.
Îmi spuneți că, Constance e nebună. Îmi puteți da niște dovezi?
Înainte cu 2 săptămâni de nașterea lui Savill, Constance a paralizat.
Am examinat-o.
Nu am găsit o cauză fizică.
- Asta nu dovedește... - Fata asta mă sperie, inspectore.
Nu aș dormi în aceeași casă cu ea, fără să-mi încui camera.
Dle, mă aflu departe de constatările superintendentului Foley.
Au apărut dovezi care sugerează că, Constance Kent ar putea fi implicată
în moartea fratelui ei vitreg.
Intenționez să-i chestionez pe colegii de școală a lui Constance,
să-i pot înțelege mai bine personalitatea.
Emma?
Inspector Whicher.
Mulțumesc.
Investighez crima din Road Hill House.
Am înțeles că ești prietenă cu Constance Kent.
Vreau doar să-ți pun câteva întrebări.
E fericită acasă?
Dră Moody?
N-o place pe mama ei vitregă.
Cum așa?
Zicea că o obligă să poarte haine vechi
și dacă Constance vrea o rochie maro, i se spune că va primi una neagră.
Dar Savill?
Nu vreau să spun nimic care să-i facă probleme.
Cum se purta cu Savill?
Mi-a spus că îl ciupește ca să plângă. I-am spus că e oribil.
A spus: "Ți-ar plăcea ca tatăl tău să se recăsătorească
și soția lui să te trateze ca pe o servitoare?"
Așa ți-a spus?
Era așa de nefericită că într-o zi a fugit de acasă.
- Când s-a întâmplat asta? - Când avea 12 ani, cred.
S-a îmbrăcat ca un băiat și l-a luat pe William.
Au plecat la Bristol cu ideea că vor merge pe mare ca marinari.
Dar au fost prinși înainte să ajungă acolo.
Nu-i veți spune ce v-am spus?
Nu-i așa?
Cui a aparținut?
Uneia din fiice. Constance, cred.
Dispariția cămășii de noapte te-ar putea face să fii bănuită.
Trebuie să ai întrebări grele pentru mine, Whicher.
Continuă.
Vreți să plec?
Am niște întrebări dificile, dră Kent.
Foarte bine.
Samuel și cu mine nu avem secrete.
Există niște afirmații despre dvs și dra Gough.
- Este ceva adevărat? - Câtuși de puțin.
Atunci de unde afirmațiile că ați fi responsabil de moartea fiului dvs?
- Nu sunt prea popular pe aici. - De ce? Nu poate fi gelozie.
- Din cauza muncii lui. - Un subinspector de fabrici?
El trebuie să aplice legea.
Numai săptămâna trecută, a trebui să scoată 20 de copii minori dintr-o moară.
Părinții lor erau furioși! A fost agresat, scuipat
doar pentru că a încercat să protejeze copiii!
Se pare că aceeași oameni care mă acuză de uciderea fiului meu,
sunt dispuși să riște viețile copiilor pentru câțiva șilingi în plus pe săptămână.
Poate au nevoie disperată de acei șilingi.
Da, desigur.
Dar cum poți pune preț pe viața unui copil?
Trebuie să vă întreb despre Constance.
Drul Stapleton a sugerat că ar putea suferi de instabilitate mentală.
Eu...
Eu nu o numesc instabilitate mentală.
Are crize pasionale care erup fără niciun motiv.
Totuși, are capacitatea de a rămâne complet detașată când te-ai aștepta la mânie.
Deci, nu prea există iubire între voi două?
Am făcut tot ce am putut, să fiu o mamă bună pentru toți copiii lui Samuel.
Inclusiv William?
Soția mea l-a crescut ca pe propriul ei copil.
Cizmele lui sunt uzate și julite și lenjeria lui Constance este aspră.
Nu cred în copiii răsfățați.
Deci, când Constance și William au fugit de acasă...
A fost din cauză că erau nefericiți?
A fost o aventură copilăroasă!
Când a îmbrăcat haine băiețești și și-a tuns părul.
- Mary. Mary... - A făcut-o în latrina...
unde a fost ucis Savill!
Fereastră a fost găsită deschisă și blocată din interior.
Deci, nu se putea intra din exterior?
Nu cred că cineva e capabil de așa ceva, fie din familie sau servitori.
Constance... Trebuie să mai vorbesc cu tine.
Atunci, fă-o. Nu-mi pasă.
De ce ai paralizat înainte de nașterea lui Savill?
Am avut gripă.
Nu are nicio legătură cu faptul că mama ta vitregă
trebuia să-i nască un copil tatălui tău?
Deloc.
Ai respins nașterea?
Nu mai mult decât nașterea Evelinei sau a lui Mary.
L-am iubit pe Savill.
- La fel de mult ca pe William? - Nu-i pot compara!
- Dar voi doi sunteți foarte apropiați. - Desigur!
Când mama era pe moarte și după aceea, Constance a avut grijă de mine.
- Ar face orice pentru tine? - Și eu pentru ea.
Dar nu știe nimic despre crimă. Nici eu.
Când ai fugit de acasă,
ți-ai lăsat hainele în latrina unde a fost ucis micuțul Savill.
Este o coincidență.
Coincidență este și faptul că ai aruncat hainele și părul
în aceeași hazna unde au fost găsite?
Este o coincidență și coincidența nu face pe cineva criminal, dle Whicher.
Ar trebui să știi asta!
Sau nu-ți pasă dacă trimiți un nevinovat după gratii?
- Sigur că îmi pasă. - Ești sigur că n-ai mai făcut-o?
Da.
Asta nu înseamnă că nu vei putea greși, pe viitor.
În ziarul tatălui meu scrie că ai indicii noi.
Să sperăm că te vor ajuta.
Sunt bine?
Secretarul de Stata promis o rezoluție urgență și totuși nu există vreuna!
A asigurat primăria că venirea în Wiltshire a unui ofițer de poliție,
va fi urmată de o arestare rapidă!
Dar nu s-a întâmplat așa ceva! Devine rapid un scandal național!
Inspectore, am primit corespondența de la Secretarul de Stat,
care dorește să fie asigurat că o arestare va fi iminentă.
Este foarte îngrijorat de opinia publică.
Este critic pentru reputația branșei detectivilor,
și a dumitale, să faci o arestare cât mai curând posibil.
Secretarul de Stat dorește un angajament urgent din partea comisarului,
că ucigașul va fi arestat și pus după gratii, fără întârziere.
- Inspector Whicher. - Dle Whicher.
Știi cine este criminalul?
- Cred că da, dle. - Dorești să emitem un mandat?
Aș dori... mai mult timp.
De ce?
Nu sunt atât de convins de probe, cum aș fi vrut.
Secretarul dorește să ajungem la o concluzie rapidă.
Știu.
Sunteți sigur că dacă mai amânați, o veți putea face?
Sunt sigur că pot.
Atunci, va trebui cu siguranță!
Aici, vă rog.
Nu.
Ce se întâmplă?
Inspectorul are ceva important să-i spună lui Constance.
Sunt ofițer de poliție și am un mandat pentru reținerea dvs,
care vă acuză de uciderea fratelui dvs, Francis Savill Kent, pe care îl voi citi.
Sunt nevinovată!
Acest mandat a fost emis pentru reținerea Constancei Emily Kent,
care este acuzată de uciderea intenționată a lui Francis Savill Kent
din Road Hill House în ținutul Wiltshire.
Dle inspector, sunt nevinovată!
Nu... Sunt nevinovată!
Nu! Nu, nu, nu!
Nu!
Inspectore, a fost acuzată?
Dle Whicher, este arestată?
Cum rămâne cu tatăl ei? Tatăl ei este suspect?
Dle Whicher, a fost acuzată de crimă? Dle Whicher!
Liniște, vă rog.
Dle inspector Whicher. Aveți o declarație de făcut.
Am fost angajat de duminica trecută
să investighez uciderea lui Francis Savill Kent.
Am examinat locul
și am ajuns la concluzia că uciderea a fost săvârșită de către un locatar al casei.
Am pus întrebări locatarilor, inclusiv lui Constance Kent.
Am examinat dormitorul ei,
inclusiv sertarele care conțineau lenjeria ei personală.
Liniște! Liniște, vă rog.
- Să-ți fie rușine! - Mulțumesc.
Am găsit asta. O listă a lenjeriei ei.
Lista, scrisă de dra Kent, include trei cămăși de noapte.
Nu a putut prezenta decât două din ele, cealaltă lipsind.
Cred că această cămașă de noapte care lipsește poate fi proba acestei crime.
Liniște!
Cred, de asemenea, că dra Kent avea o oarecare ură față de decedat
și suferă de o infirmitate psihică.
Vă solicit să rămână închisă
ca să îmi poată permite să adun alte probe
în privința celorlalte două aspecte ale cazului.
De cât timp ai nevoie?
O săptămână va fi suficient, dle.
Ai ceva de declarat, dră Kent?
Nu, dle.
Foarte bine, atunci. Se aprobă o săptămână.
Dră Kent, vei fi dusă la închisoarea Devizes
unde vei fi reținută sub acuzația de crimă.
Îmi pare foarte rău, dle.
Ți-ai făcut doar datoria, Whicher, asta e tot.
Ar fi bine să ai dreptate în legătură cu asta!
Către Sir Richard Mayne, șeful poliției, Scotland Yard.
Dle, astăzi am reținut-o pe Constance Kent și va rămâne în custodie.
Magistratul mi-a acordat o săptămână să adun probele.
Sunt într-o situație neplăcută cu poliția locală și solicit asistență.
Vă rog trimiteți-l pe sergentul Williamson. Urgent.
Un jucător disperat, ori un plan ingenios, inspectore?
Asta ne întrebăm cu toții.
- Cum este, dle Whicher? - Haide, dle Whicher!
Așadar, Jack, liniște aici la țară?
Dolly.
- Cum își poate permite asta Kent? - Este închiriată.
Așadar doar joacă rolul unui domn de la țară?
Trăiește o viață pe care o visează orice englez.
Nu este nimic rău în asta.
- Dar ești sigur că nu este el criminalul? - Toată lumea vrea să fie el, dar nu este.
Am adunat toate rufele murdare și le-am adus aici pentru a fi sortate.
Ești absolut sigură că ai văzut cămașa de noapte?
Da. Am luat-o din camera Constancei.
Am pus-o în coșul ăsta. Am scris-o pe lista rufelor, ca de obicei.
- În ce stare era? - Ce vreți să spuneți, dle?
Ei bine, era curată, sau murdară?
Doar... așa cum te-ai aștepta să fie după de a fot purtată o săptămână.
- Avea pete de sânge? - Nu!
Dar spălătoreasa nu a primit-o.
Ar fi putut intra altcineva aici să umble cu rufele, Sarah?
Răspunde-i detectivului.
Dra Constance a venit aici.
Ea...
M-a rugat să mă uit în buzunarul cămășii de noapte
pentru că credea că și-a lăsat portofelul în el.
Am găsit cămașa și am verificat.
Nu era niciun portofel.
Am pus-o înapoi în coș și apoi...
Nu vreau să îngreunez lucrurile pentru ea!
Continuă.
M-a rugat dacă mă pot duce să-i aduc un pahar de apă.
Am lipsit doar un minut. Nu cred că a făcut nimic!
Mulțumesc, dră Cox.
Putea cu ușurință să fi furat cămașa de noapte când Cox îi aducea apa,
și să o ascundă sub fustă.
Dar nu era cămașa de noapte pătată de sânge.
Nu, probabil că pe acea a ascuns-o undeva.
Asta era una curată cu care s-a îmbrăcat după crimă.
Dar de ce s-ar fi chinuit atât să fure o cămașă de noapte
care nu avea pete de sânge pe ea, care nu o putea incrimina?
Asta îi caracterizează inteligența.
Constance... are trei cămăși de noapte.
Una o poartă în noaptea crimei, are sânge peste tot pe ea, așa că o ascunde.
Acum mai are două cămăși de noapte. Știe că ar putea întreba cineva unde e a treia,
așa că ia una dintre celelalte două cămăși de noapte și o pune pentru spălat.
Dar după ce menajera Cox o strânge împreună cu celelalte rufe murdare,
o înregistrează pe lista rufelor murdare,
Constance o fură înapoi. Cămașa de noapte nu ajunge la spălătoreasă.
Dar este învinuită că a pierdut-o.
Așadar acum Constance poate da socoteală pentru toate cămășile de noapte.
Ai dreptate, asta e o chestie inteligentă. Este ca un truc cu trei cărți.
Atunci unde este cea pătată de sânge?
Trebuie să o găsim.
Aș vrea să cercetez casa pentru a găsi cămașa de noapte.
Am făcut deja asta.
În afară de asta, în eventualitatea puțin probabilă că teoria ta este corectă,
iar Constance este criminala,
nu ar fi distrus-o?
Cum? Nu putea să o ardă. Ai spus că nu era aprins niciun foc în casă pe timpul nopții.
Trebuie să fie acolo. Trimite o duzină de polițiști, dacă e nevoie.
Vreau cămașa aia de noapte.
- Asta este încuiată. - O să aduc cheile.
William.
Avem câteva întrebări să-ți punem.
Ai auzit-o pe Constance plecând din camera ei în noaptea în care Savill a fost ucis?
Ai auzit ceva în noaptea aia?
- Uite, știu că e dificil pentru tine... - Nu am nimic de spus.
Doar că știu că e nevinovată!
Oricât ar fi de dureros, trebuie să aflu adevărul. Înțelegi?
Dle inspector!
Și-a pierdut fratele, iubita lui soră este acuzată de uciderea lui.
Asta îi sfâșie inima.
Îmi cer iertare, dar trebuie să pun niște întrebări.
Dacă îl forțezi prea tare, mă tem sincer pentru sănătatea lui psihică.
Și cred că există o cale prin care putem evita să-l facem să treacă prin asta.
Spune.
Dacă aș merge să o vizitez pe Constance, și să o implor, ca tată,
să spună adevărul în fața lui Dumnezeu.
Așteaptă aici.
Ești în regulă, dle?
Nu am mai fost niciodată într-un astfel de loc.
Este un loc dur, te asigur.
Gândul ca ea să fie închisă aici...
Desigur că vreau să se afle adevărul, Whicher,
dar dacă este așa cum sugerezi tu, mă tem...
Nu pot da ochii cu ea!
- Dle Kent... - Îmi pare rău, Whicher.
Sunt prins între mila pentru fiica mea
și oroarea a ceea ce ar fi făcut!
Nu pot da ochii cu ea!
- Dle Kent! - Îmi pare rău, Whicher.
Mi s-a spus că vine tatăl meu. Că are ceva important să îmi spună.
Tatăl tău regretă, nu dorește să vorbească cu tine.
- Atunci încuiați-mă în celula mea. - Constance...
Te rog spune-mi dra Kent, inspectore.
Ceea ce vrea tatăl tău, dră Kent, este ca tu să spui adevărul. Suferă.
Știu asta.
Și îl poți elibera de această suferință.
Mărturisind că am făcut ceva ce nu am făcut?
Spunând adevărul.
Oricât de dureros ar fi,
ar fi de înțeles mai mult decât crezi. Ar putea fi trezi simpatie chiar.
Pentru că sunt nebună?
Nebunia nu este o crimă, dră Kent.
Într-adevăr, legea iartă pe cei fără responsabilitatea faptelor lor.
Așadar vrei să spui că nu voi risca lațul călăului?
Vrei să mă convingi să mărturisesc tentându-mă cu o alternativă?
O viață într-un spital psihic?
Cu capul ras, legată, înlănțuită, torturată...
Dră Kent...
Nu sunt nici nebună și nici proastă, inspectore!
Aș prefera să fiu spânzurată!
Te rog închide-mă.
Haide, închide-mă, te rog!
Dle Redman.
Foley a încetat căutarea faimoasei tale cămăși de noapte.
Ce?
Asta înseamnă că i-ai supra-apreciat importanța?
Căutarea a fost încheiată?
Cred că mi-am irosit suficient din valorosul meu timp
cu obsesia ta în privința lenjeriei.
Timp care ar fi trebuit petrecut la alte anchete.
Ce alte anchete? Anchete care au scopul de a mă discredita?
Cei mai mulți oameni cred că este exact invers.
Că ai făcut o greșeală de judecată gravă trimițând o fată nevinovată la închisoare.
- Jack. - Ce?
Te caută cineva.
Aș fi spus mai devreme, dar un servitor
are o datorie de confidențialitate față de aceia pentru care lucrează
și mi-a fost teamă că veți crede că este doar o altă bârfa răutăcioasă.
Dar apoi am auzit de arestarea drei Constance...
Spune-ne ce știi.
Am fost angajată de familie când locuiau în Somersetshire.
La început dna Kent încă trăia,
iar copiii erau îngrijiți de o soră medicală, dra Pratt...
Care acum este dna Kent a doua.
În tot timpul în care am lucrat pentru ei,
dl și dna Kent nu au dormit niciodată împreună.
Dormeau în camere separate.
Este de neînțeles?
- La urma urmei, dna Kent era bolnavă. - Nu bolnavă așa cum se spune.
Era o boală psihică, da, și era tristă uneori,
dar asta doar datorită relației dlui Kent cu dra Pratt.
- Sugerezi că erau amanți? - Eram siguri de asta.
Iar dl Kent ne-a instruit pe toți, atât servitori cât și membri ai familiei,
să o privim ca stăpână mai degrabă pe dra Pratt decât pe soția sa.
Și Constance?
Era prea mică să înțeleagă ce făcea.
Ce vrei să spui?
Când dra Pratt râdea de mama ei, ea i se alătura.
"O anumită persoană" îi spunea.
"O anumită persoană care aruncă ceaiul pe podea!"
Și râdeau împreună. Ea și cu William.
Cât de vinovați trebuie să se fi simțit
când au aflat adevărul în legătură cu tatăl lor și cu dra Pratt.
- Mama Constancei nu era nebună, dle Whicher - Nici Constance nu este.
Atunci cum ar fi putut ucide copilul?
Pentru că nu a acționat singură.
Îmi pare rău că mi-a luat atât timp să înțeleg,
dar știu cât de crud ai fost tratată.
Mama ta vitregă te-a ațâțat împotriva mamei tale când erai prea mică ca să înțelegi.
Nu o să câștigi nimic mimând simpatia, inspectore.
Nu o mimez, Constance.
Te-ai alăturat ei în cruzimea ei
și i-a furat mamei tale toată dragostea pe care puteai să i-o oferi.
- Aveai doar cinci sau șase ani. - Nu trăiesc în trecut, inspectore.
Trebuie să-ți fi sfâșiat sufletul...
când ai realizat adevărul.
Ani de zile, ai căutat să-ți ispășești această trădare.
Dar acum mama ta este moartă. Nu mai poți.
Dacă m-am simțit mizerabil în legătură cu ceva, am învățat să trăiesc cu asta.
Dar William?
- Și el trebuie să se fi simțit mizerabil. - Ar putea fi adevărat.
Voi amândoi trebuie să fi fost pregătiți să faceți aproape orice
să vă luați această durere unul altuia.
Înțeleg unde vrei să ajungi.
Detectivul eșuează să dovedească crima din nebunie,
așa că acum încearcă să sugereze că a făcut-o pentru că a ajutat-o fratele său?
Ceea ce știu, din experiență, Constance,
este că doi oameni împreună sunt capabili
să facă lucruri pe care singuri nu ar îndrăzni să le facă.
William era suficient de nefericit să fugă de acasă înainte ca Savill să se nască.
Imaginează-ți cât de disperat trebuie să se fi simțit
când a realizat că locul său în inima tatălui a fost luat de către...
Tu ești cel disperat, inspectore!
Pot să văd asta pe fața ta.
Am fost înfrânt de o fată de 16 ani.
- Știe că nu avem probe. - Și timp.
Tot ce trebuie să facă este să își țină firea încă două zile.
Dacă nu o pot face pe Constance să mărturisească,
nu am de ales decât să vorbesc cu fratele ei, William.
Cum rămâne cu fragilitatea psihică a băiatului?
Kent a spus că dacă îl forțezi prea mult...
Kent a spus multe, Dolly.
Cât din asta este de crezut, nu știu.
Dar dacă cu adevărat vrea dreptate pentru fiul său,
nu trebuie să mă împiedice să aflu adevărul.
Ne vedem dimineață, Jack.
"Nici Dumnezeu să nu cerceteze asta".
Foarte potrivit.
Problema este că trebuie să cercetez adevărul și nu am puteri divine.
Și adevărul este că am nevoie de ajutorul tău, dle Kent.
Ești sigur în continuare de vinovăția Constancei?
Am motive să cred că William a ajutat-o pe Constance la crimă.
Ai probe?
Probele pe care le caut nu s-au materializat,
dar alte probe, da.
O servitoare care a lucrat pentru tine acum câțiva ani a dat o declarație.
A spus că te culcai cu cea care se ocupa de copii, femeia cu care te-ai căsătorit,
încă de când trăia prima ta soție.
Nu a fost nimic inadecvat între noi.
Ăsta este răspunsul pe care mi l-ai dat la acuzația că te-ai culcat cu dra Gough.
Știu.
Vezi tu, mi se pare greu de crezut, dle, Mr Kent.
În cel mai bun caz, viața ta este un amestec de coincidențe și ambiguități.
De ce aș crede ceva din ce spui?
Nu mă pot gândi la o modalitate ușoară de a te convinge, inspectore, decât...
Continuă.
Încredințându-ți cea mai dificilă mărturisire pe care o pot face.
Fiecare părinte trebuie să-și iubească copiii în mod egal.
Favoritismul este greșit, dar sentimentele mele pentru Savill...
Era ceva la el, privirea de pe fața lui, uneori când mă vedea intrând în cameră...
Moartea sa este pedeapsa lui Dumnezeu
pentru că l-am iubit mai mult decât pe ceilalți copii ai mei.
Îmi pare foarte rău.
Gândul că nu voi mai vedea fața aia...
Și așa îl păstrezi în memorie, știind că în final doar așa îi vei păstra.
Ai pierdut un fiu?
Un băiețel mic.
Acum mult timp.
Aș prefera să am aprobarea ta să-l întreb pe William, dar dacă nu mi-o acorzi...
Nu. Nu, fă cum ți se pare potrivit, Whicher.
Nu trebuie să intervină nimic între tine și adevăr.
Asta este foarte imaginativ, William.
Vreau să văd dacă îți poți imagina altceva. Vino.
Vreau să-ți imaginezi noaptea în care Savill a fost furat din pătuțul lui.
- Nu. - Și mai bine, să ne imaginăm împreună.
Nu este ușor, nu-i așa?
Sunt câteva lucruri care mi-au dat bătăi de cap.
De exemplu, cum a reușit răpitorul să-l ridice din pătuț fără să-l trezească?
Adică, nu era bebeluș, avea aproape patru ani.
Și apoi să aranjeze la loc păturica.
- Este posibil ca ea să fi avut un complice? - Nu știu.
Ar fi fost mai ușor dacă i-ar fi deschis cineva ușa
când îl ducea în brațe afară din casă. Nu crezi?
- Haide, să ne gândim. - Nu vreau să fac asta!
Haide. Să ne gândim.
Trebuie să care copilul tot drumul ăsta.
Eu spun că ar fi fost mult mai ușor, nu crezi, să o ajute cineva?
Nu uita, că avea probabil și arma crimei la ea.
Unde ținea cuțitul dacă ținea în brațe copilul?
În buzunarul cămășii de noapte?
Are mai multă logică să-l fi cărat altcineva.
Și nu uita, tot timpul se gândea: "Când o să duc băiețelul la toaleta din curte,
o să trebuiască să-l lovesc cu cuțitul în timp ce doarme în brațele mele"...
Frumosul copil... "Și să-l îndes în mizeria din hazna!"
Singură, și-ar fi pierdut curajul.
Poate din cauza asta avea nevoie de un complice, să o îndemne să continue?
Pentru că acest complice avea la fel de multe motive ca ea
să dorească moartea copilului!
- Îți poți imagina asta, William? - Nu!
Poate că dacă am intra acolo împreună, ai putea să-ți imaginezi. Să facem asta?
Sora mea nu i-a făcut rău lui Savill, și nici eu!
Dar o să-ți schimbi povestea dacă te duc acolo înăuntru?
- Te rog, nu fă asta! - Haide, să ne uităm puțin.
Uită-te la asta! Îți amintești ceva?
Privește!
- Haide, William, da? - Te rog!
Ce îți amintești? Ceva?
Uită-te! Haide!
Te rog, nu!
Privește!
Te rog.
Pleacă, băiete. Vezi-ți de treabă.
Ei bine?
Nu l-am forțat suficient.
- Este de înțeles. - De ce este de înțeles?
Pentru că nu stă în firea ta să fii dur cu un copil.
Nu îmi stă în fire să las criminalul unui copil să scape de justiție, Dolly.
Sunt detectiv. Am venit aici sperând să sfârșesc suferința acestei familii.
Dar doar am adâncit-o.
Nu o pot face pe Constance să mărturisească pentru că este prea puternică
și nu îl pot face pe William sa mărturisească pentru că este prea slab.
Nu va fi nicio mărturisire!
Trebuie să găsim cămașa aia de noapte!
Foley nu a cercetat proprietatea așa cum trebuia.
Ar fi putut cu ușurință să o ascundă în casă în noaptea crimei,
apoi a adus-o aici în dimineața următoare! Ar putea fi oriunde.
Acolo... acolo...
- Poate a aruncat-o în râu. - Atunci ar fi fost luată de curent.
Nu neapărat.
Are adâncime mică, nu este rapid.
Ar fi putut să se scufunde, să fie prinsă în marginea râului.
- Am putea pune să fie secat râul. - Cum?
Nu știu, să construim un baraj, să deviem apa.
Audierea la magistrat este mâine. Jack, mai avem doar câteva ore!
- Am dreptate în legătură cu asta, Dolly! - Și eu cred că ai dreptate.
Dar nu o să găsim cămașa de noapte acum! Uite, am făcut tot ce puteam.
Avem un lucru de neprețuit în favoarea noastră. Reputația ta, Jack.
Oricine înțelege mintea infractorilor știe că nu greșești.
În cele din urmă va fi cuvântul tău împotriva celui al Constancei.
Al tău va prevala.
Întoarce-te la Londra!
Ar trebui să-ți fie rușine, dle Whicher!
Nu ai niciun indiciu, nu-i așa?
Dra Kent!
Îți proclami în continuare nevinovăția, dră Kent?
- Eliberați fata! - Ești un băgăcios, Whicher!
- Dră Kent... - Haide, pleacă!
Ești încrezător, dle inspector?
- Tată! - Nu, Constance, nu. Trebuie să reziști.
Nu. Putere, copilă. Putere.
Acum înțelegi ce ai făcut, Whicher?
Mi-am făcut slujba, dle superintendent.
Și ai adus o familie în pragul distrugerii.
Kent a angajat un avocat pentru Constance.
- Înțeleg. - Dar nu este niciun procuror.
Nu...
Toată lumea în picioare.
Nu. Rămâi în picioare, te rog.
Dra Kent. Trebuie să vă întreb mai întâi dacă aveți ceva de spus instanței.
Doar să repet că sunt nevinovată.
Liniște! Vă rog.
Dle inspector, au fost două direcții de căutare a probelor
pe care ați vrut să le investigați în continuare.
Prima dintre acestea a fost ceea ce ați descris sentimentele de ură
pe care le avea dra Kent fără de decedat.
În acest scop, ai citat-o pe Emma Moody pentru a aduce probe. Dră Moody, te rog.
Dră Moody. Va trebui să răspundeți unor întrebări.
Dle Edlin.
Emma, ai auzit-o vreodată pe dra Kent
spunând ceva cu privire la fratele ei decedat?
- Puțin, dle. - Ce a spus despre el?
Doar că îl iubea, iar el pe ea. Și că adesea își dădeau cadouri.
Asta i-ai spus dlui inspector Whicher când s-a întâlnit cu tine?
Da, dle.
Dle Whicher pretinde că i-ai spus că, Constance îl ura pe băiat
și obișnuia să-l ciupească pentru a-l face să plângă?
Nu am spus niciodată asta.
- Ești sigură? - Da, dle.
I-am spus același lucru pe care i l-am spus dlui Foley
când a venit să mă vadă săptămâna trecută.
Constance spunea întotdeauna că-l iubește pe Savill foarte mult.
Emma. Nu ți-am spus despre importanța spunerii adevărului?
- Da, dle. - Dar nu asta mi-ai spus mie.
Dle Whicher. Vă rog nu întrerupeți.
Doar îi reamintesc că este sub jurământ.
Atunci, dle inspector, trebuie să presupunem că spune adevărul.
Aș vrea ca deținuta să mă privească și să confirme că spune adevărul!
Copila este martor, nu deținută, dle Whicher, devii confuz!
Vă rog, stați jos!
Liniște!
Liniște, vă rog!
Continuați, dle Edlin.
Emma, ești absolut sigură că dra Kent
nu avea sentimente de ură față de fratele ei?
Foarte sigură, dle.
Nu mai am întrebări dle judecător.
Dră Moody, puteți pleca.
Acum trebuie să ne îndreptăm asupra chestiunii probelor fizice, dle Whicher.
Liniște, vă rog!
Haide, Whicher!
Dle Whicher, ai dorit să continui ancheta
cu privire la dispariția cămășii de noapte.
Constance Kent a avut o listă a rufelor,
care arată că a avut trei cămăși de noapte.
Una dintre ele...
Si astfel, printr-un subterfugiu inteligent
de a-și trimite menajera după un pahar de apă,
cred că dra Kent a luat cămașa de noapte din coșul de rufe murdare.
Ai găsit această cămașă de noapte?
Nu, dle, nu am găsit-o.
Ai găsit vreo altă probă importantă împotriva drei Kent?
Nu, dle.
- Dar sunt sigur... - Siguranța nu este probă, dle Whicher.
Vă rog să stați jos.
Dle Edlin?
Dl Whicher și-a făcut întreg cazul în baza unei cămăși de noapte.
Face ceva important din faptul că dra Kent s-a dus în spălătorie
să își roage menajera să îi recupereze cămașa de noapte murdară,
pentru că credea că ar putea fi portofelul ei în buzunar.
Dar când menajera recuperează cămașa de noapte nu era nicio pată de sânge pe ea.
De asemenea, inspectorul consideră a fi ceva foarte important
ca dra Kent și-a rugat menajera
să-i aducă un pahar cu apă.
El sugerează că s-a folosit de acest timp pentru a fura înapoi cămașa de noapte.
Dar de ce să fure o cămașă de noapte care nu o incrimina în niciun fel?
- Interpretezi greșit în mod intenționat. - Nu are nicio logică, dle judecător!
- Interpretezi greșit în mod intenționat! - Dle Whicher, te rog stai jos!
Motivul pentru care a furat cămașa de noapte care nu o incrimina a fost pentru că...
Am spus să stai jos, dle Whicher!
Inspectorul era zăpăcit,
dar apoi a crezut că a găsit un indiciu.
S-a ținut strâns de acel indiciu, dar apoi a găsit că nu era niciun indiciu.
Nu este absolut nicio probă.
Singurul fapt este suspiciunea dlui Whicher.
Solicit instanței de pună capăt acestui proces dezonorant
și să o elibereze imediat pe dra Kent.
Da!
Dră Kent, suntem de acord.
Nu există niciun motiv să te trimitem în judecată. Ești liberă să pleci.
Ești satisfăcut?
Cum ar putea fi satisfăcut, dle inspector? A pierdut un copil, la fel ca mine!
Mi-ai spus că vei face totul să mă ajuți să aflu adevărul
în legătură cu modul în care a murit,
apoi angajezi un avocat ca să mă distrugă!
Este decizia curții, dle inspector, nu am ce face.
Îți mulțumesc pentru toate eforturile,
dar trebuie să acceptăm faptul că adevărul este posibil să nu se afle niciodată.
Ar putea fi așa.
Dar oricine a mânuit cuțitul împotriva fiului tău,
fie că a fost Constance cu încurajarea lui William, sau amândoi împreună,
cred că tu, cu egoismul tău, cu minciunile și prefăcătoria ta,
ești adevăratul autor al acestei tragedii.
Jack!
- Ieși afară! - Jack!
Dle Whicher? Ai ceva de spus?
Nu mai ești atât de inteligent acum, nu-i așa?
Ăsta este un triumf pentru justiție, nu crezi?
Lumina strălucitoare a adevărului
a învins forțele iraționale ale zvonurilor și prejudecății!
- Dle Whicher! - Întoarce-te la Londra!
Dle Whicher!
Îmi pare rău, dle.
După câteva zile de odihnă,
mă voi putea întoarce la Wiltshire să-mi reiau îndatoririle, dle.
Nu va fi nicio întoarcere la Wiltshire.
Dacă aș putea să mă întorc la Wiltshire să continui cazul...
Whicher.
Cazul ăsta s-a terminat. Consideră-te învoit.
- Dle. - Îmi pare rău, Whicher.
Dispariția cămășii tale de noapte ar putea să facă să fii bănuită.
Dle inspector, sunt nevinovată!
Secretarul de Stat a promis o rezoluție urgență și totuși nu există niciuna încă!
Asta devine cu rapiditate un scandal național!
Singurul fapt este suspiciunea dlui Whicher.
Jack!
Dolly.
Sau ar trebui să mă adresez acum cu "Inspector Williamson"?
Îmi cer scuze de mizerie.
- Corespunde cu starea mea. - Stare?
Doctorul care a semnat concedierea mea din poliție a numit-o "congestie a creierului".
A spus că s-ar putea ameliora odată ce o să încetez să dezleg mistere.
Am venit să-ți aduc vești despre Constance Kent, Jack.
Ce?
Stai jos.
Ai avut dreptate, Jack.
A fast găsită o cămașă de noapte plină de sânge.
Foley știa de ea și ți-a ascuns asta.
Unul dintre polițiști a recunoscut asta magistratului local.
Foley știa.
Mai este ceva.
După ce s-a sfârșit investigația,
familia a trimis-o pe Constance în grija călugărițelor.
Cu timpul, se pare că a devenit din ce în ce mai religioasă.
Iar vara trecută s-a mutat la Brighton
într-o instituție sub conducerea unui anumit reverend Arthur Wagner.
În ultima săptămână sfântă s-a dus la el și i-a spus că vrea să facă o mărturisire.
Ieri, însoțită de preot, s-a dus în Palatul de Justiție
și a recunoscut uciderea lui Savill Kent.
Ai avut dreptate, Jack!
Constance, cămașa de noapte!
Ce a recunoscut exact? A menționat ceva despre William?
Nu știu.
Dar se redeschide cazul.
Va fi o nouă audiere.
Toată lumea în picioare!
Dra Kent. Ai recunoscut uciderea lui Savill Kent.
Această audiere are rolul de a stabili dacă vei fi trimisă sau nu în judecată.
Trebuie să reamintesc curții gravele consecințe ale acestui lucru.
O acuzație de crimă, dacă este dovedită, poate avea o singură sentință.
Moartea.
Cazul trebuie cercetat cu cea mai mare rigoare.
Dle Whicher, vă rog veniți la bară.
Declarația ta, dle inspector.
Constance își ura mama vitregă
și s-a gândit s-o pedepsească ucigându-i copilul.
Întotdeauna am susținut că cheia acestui caz era cămașa de noapte furată.
Dar nu a fost găsită.
Am aflat că o cămașă de noapte pătată de sânge a fost găsită după crimă.
A fost arătată superintendentului Foley,
care a concluzionat că sângele era probabil menstrual,
și că acea cămașă de noapte era probabil a unei servitoare care a aruncat-o de rușine.
Este adevărat, dle Foley?
Așa este, dle judecător.
Liniște! Liniște!
Ce s-a întâmplat cu această cămașă de noapte?
Deoarece nu credeam că are legătură cu crima,
am pus să fie dusă la locul unde fusese găsită.
Liniște!
În zilele care au urmat, realizând greșeala,
am trimis un polițist să o recupereze, dar dispăruse.
Și i-ai ascuns dlui Whicher faptul că a existat?
Da.
Probabil pentru că știai că ai făcut o greșeală catastrofică,
care, dacă ar fi fost descoperit, ți-ar fi ruinat reputația?
Îmi pare foarte rău, dle judecător.
A distrus reputația dlui Whicher.
Reputația mea nu este o problemă.
Nu am căutat niciodată să o persecut pe dra Kent.
Dar crezând că este vinovată a trebuit să acționez așa cum am acționat.
Știu că scopul justiției este ca, indiferent cât de dureros ar fi,
să restabilească ordinea.
Sper că asta s-ar putea întâmpla acum.
Au ieșit la iveală toate faptele.
Mulțumesc, dle Whicher. Puteți sta jos.
Să ne întoarcem acum la problema mărturisirii.
Reverend Wagner, vă rog.
Reverend Wagner. Ai spus că dra Kent ți-a făcut o mărturisire completă?
Da. În capelă.
Ce a spus exact?
- Nu vă pot spune. - Scuză-mă?
Să fac asta ar încălca secretul spovedaniei.
- Trebuie să știm. - Îmi pare rău, dle, nu pot.
Liniște!
Trebuie să răspund în fata autorității lui Dumnezeu, înainte de cea a magistratului.
Liniște!
Atunci irosești timpul curții.
Poți pleca.
Dra Kent, ai făcut mărturisirea reverendului Wagner din proprie voință?
- Da, dle. - Ce i-ai spus?
Eu...
I-am spus toate faptele importante.
A doua zi, am fost dusă la Palatul de Justiție,
unde am făcut o mărturisire scrisă.
Te rog citește-o curții.
Eu, Constance Emilie Kent, singură,
l-am ucis la Road Hill House, Wiltshire, pe Francis Savill Kent.
Înainte de fapta, nimeni nu a cunoscut intenția mea
și nici după nu mi-a cunoscut vinovăția.
Nu m-a ajutat nimeni în săvârșirea acestei crime și nici în ascunderea descoperirii ei.
Este foarte scurtă, nu-i așa?
Sunt toate faptele care contează.
Și se pare că îndepărtează suspiciunea față de alte persoane
asumându-ți singură vina.
- Ordine! - Mi-o susțin.
Sunt pregătită să suport consecințele.
Ordine! Ordine!
Dră Kent, se pare că aveai sentimente de gelozie...
- Nu gelozie! - Și mânie în suflet
până când ele au influențat faptul că răul a pus stăpânire pe tine.
Mai ai ceva de spus?
Nu.
Vei fi încredințată Curții Coroanei pentru a fi judecată de crimă.
Ordine!
Dră Kent.
Constance!
Atragi toată vina asupra ta!
Știi că nu ai făcut asta singură.
Condu-mă, te rog.
William, se pare că sora ta
ți-a dat o viață și un viitor cu prețul viitorului și al vieții ei.
Ai face bine să le folosești cu înțelepciune.